STOLTHED OG FORDOM
To herrer og en dame venter på Dem i salonen.
Den ene er mr. Darcy.
Tak, jeg kommer med det samme.
Mr. Darcy!
- Har De ventet længe? - Slet ikke.
Må jeg præsentere min søster, Georgiana.
Miss Elizabeth Bennet.
- Jeg har hørt så meget om Dem. - I lige måde.
Mr. Bingley er her. Han ville også gerne se Dem.
- Må jeg kalde ham hertil? - Selvfølgelig. Jeg vil gerne se ham.
Det siges, at De elsker musik og spiller virkelig godt.
Jeg spiller ikke særlig godt, men jeg elsker musik.
Jeg håber at høre Dem spille og synge. Min bror har rost Dem.
Det skal De få lov til.
Men jeg advarer Dem. Deres bror overdriver mine evner.
Nej, det er umuligt.
Han taler altid sandt. Måske er han lidt overbærende mod mig sommetider.
- En ideel ældre bror. - Bedre og sødere findes ikke.
Jeg bliver misundelig. Jeg har ingen bror, kun fire søstre.
Jeg ville gerne have haft en søster.
Miss Bennet! Tænk, at De befandt Dem mindre end 10 km fra Pemberley!
- De ser ud til at have det godt. - Fint, tak.
- Og Deres forældre? - De har det godt.
Er alle Deres søstre stadig på Longbourn?
Alle undtagen en. Den yngste er i Brighton.
Det er alt for længe siden, jeg har haft fornøjelsen af at tale med Dem.
- Flere måneder. - Otte måneder mindst.
Vi har ikke mødtes siden den 26. November til ballet på Netherfield.
De måneder i Hertfordshire var den lykkeligste periode i mit liv.
Min søster har noget at bede Dem om.
Min bror og jeg ville føle os hædrede -
- hvis De, Deres tante og onkel ville spise middag med os i morgen aften.
Tak, meget gerne. Jeg ved, at mr. Og mrs. Gardiner ikke er optagede.
- Må vi høre Dem spille? - Ja, hvis De insisterer.
Vidunderligt!
- De spillede så smukt. - Hverken smukt eller tro mod sangen.
De så sikkert, at jeg snød på de vanskelige steder.
- Sikket skønt instrument. - Jeg fik det af min bror, ufortjent.
De har fortjent det. Deres bror synes det, og han er jo ufejlbarlig.
Nu er det Deres tur. Jeg insisterer.
Foran så mange mennesker? Spille tør jeg, men ikke synge.
- Er soldaterne tilbage i Meryton? - De er i Brighton hele sommeren.
- Et hårdt slag for Deres familie. - Vi overlever.
En vis herres fravær burde have været særlig smertefuld.
Hvem skulle det være?
Jeg har forstået, at nogle damer har været vilde med mr. Wickham.
Undskyld, jeg glemte at vende siderne.
Eliza Bennet så syg ud. Hun har forandret sig usigeligt siden vinter.
Brun og grov, vi kunne knap genkende hende. Kunne De, mr. Darcy?
Jeg så kun, at hun var solbrændt. Det bliver man af at rejse om sommeren.
Jeg har aldrig fundet hendes ansigt smukt.
Hendes træk savner skønhed, huden savner glans.
Tænderne går vel an, men de er ikke noget udover det sædvanlige.
Og øjnene, som jeg engang har hørt beskrevet som smukke -
- ser jeg ikke noget særligt i.
Hendes selvgode udstråling mangler stil og er ulidelig.
Tænk, at hun blev betragtet som en skønhed i Hertfordshire!
Jeg husker, hvad De, mr. Darcy, sagde efter et middagsselskab:
"Hun - en skønhed? I så fald er hendes mor et geni."
Efter det steg hun åbenbart i Deres agtelse.
En tid syntes De vist endog, at hun var meget smuk.
Ja, men kun i begyndelsen.
Nu tæller jeg hende blandt de mest bedårende kvinder, jeg kender.
Nej, den grønne.
- Posten er lige kommet. - Tak, Hannah.
En god pige, meget tjenestevillig.
To breve fra Jane. Jeg tænkte netop på, hvorfor vi ikke ...
Det gik til det forkerte sted først. Hun har sjusket med adressen.
Tør jeg bede om udsættelse af udflugten et øjeblik?
Selvfølgelig vil du læse de breve. Vi henter dig om en time.
"Kære Lizzy, jeg håber, rejsen blev behagelig."
"Alle savner dig, især far."
"Jeg kan knap nok skrive, børnene tager al min tid -
- men søde er de."
"Deres munterhed er meget større, end mors nerver kan tåle."
"Hun holder sig mest på sit værelse eller hos mrs. Philips."
"Lizzy, siden jeg skrev ovenstående, er der sket noget forfærdeligt."
"Bliv ikke forskrækket, alle har det fint."
"Det, jeg har at fortælle, gælder stakkels Lydia."
"Der kom et ekspresbud i går, da alle var gået i seng."
Hvad foregår der? Vil de slå os ihjel i vore senge?
Brevet var fra oberst Forster.
"Lydia var flygtet til Skotland med en af hans officerer: Wickham."
Lydia? Nu er det ude med os!
"Forestil dig vores forbløffelse og bestyrtelse -
- men for Kitty var det åbenbart ikke helt uventet."
"Jeg er meget ked af det. Det er et uklogt parti på begge sider -
- men jeg håber det bedste. Vi har måske undervurderet ham."
"Han er i hvert fald ikke grådig. Far har jo intet at tilbyde ham."
Det stemmer, men hvordan kunne han?
Hun er dum nok til at gøre hvad som helst -
- men kan Wickham elske Lydia, gifte sig med Lydia?
Jeg kender en, som det bliver svært at forlade.
"Vi venter dem hertil fra Gretna som mand og kone."
"Jeg må stoppe, mor har brug for mig. Jeg skriver, så snart jeg ved mere."
"Kære Lizzy, jeg har dårlige nyheder."
"Vi frygter noget værre end et uklogt ægteskab:
At Wickham aldrig havde til hensigt at ægte Lydia."
- "Jeg kan ikke tro det om ham." - Det kan jeg.
Stakkels Lydia, dumme pige ...
"Oberst Forster stoler ikke på Wickham."
"Hun var kun 15 år gammel."
"Far og oberst Forster er taget til London for at lede efter dem."
"Jeg må bede jer alle rejse hertil, så hurtigt som muligt."
Hvor er min onkel?
Undskyld, jeg må straks hente mr. Gardiner.
Hvad er der galt?
Lad mig gøre det, eller send tjenestepigen.
De har det skidt. Jeg kræver, at De bliver her. Hallo!
Hent mr. og mrs. Gardiner øjeblikkeligt. De gik mod ... kirken.
- Skal jeg tilkalde en læge? - Nej, jeg er ikke syg.
Er der ikke noget, der kan give en smule lindring?
Et glas vin? De ser ikke rask ud.
Nej tak, der er intet galt med mig. Jeg er ikke syg.
Jeg har lige fået dårlige nyheder ...
Undskyld.
Jeg har fået brev fra Jane. Det kan ikke skjules, hvad der er sket.
Min yngste søster har forladt alle sine venner.
Hun er løbet bort -
- og har lagt sit liv i hænderne på mr. Wickham.
De stak af sammen fra Brighton. Resten kan De sikkert selv regne ud.
Hun mangler penge og kontakter. Hun har ikke noget, der kan lokke ham.
Jeg havde kunnet forhindre det. Jeg vidste jo, hvordan han var.
Hvis jeg havde talt om det, var det aldrig sket. Nu er det for sent.
Jeg føler både sorg og bestyrtelse.
- Er det helt sikkert? - Ja.
De forlod Brighton søndag aften.
Sporet førte til London. De er sikkert ikke rejst til Skotland.
Hvad er der foretaget for at få fat i hende?
Far er rejst til London, Jane beder min onkel hjælpe.
Jeg håber, vi kan rejse straks, men hvad kan vi gøre? Ingenting.
Hvordan påvirker man sådan en mand? Hvordan skal man finde dem?
Jeg har ikke noget håb overhovedet. Hun er tabt for altid -
- og hele familien må dele hendes ruin og vanære.
De vil sikkert have, at jeg skal gå.
Jeg er bange for, at min søster ikke får set Dem på Pemberley i dag.
Det stemmer. Vær sød at bede miss Darcy om undskyld for os.
Sig, vi må rejse hjem øjeblikkeligt -
- men skjul den sørgelige sandhed, så længe som muligt.
Jeg ved, at den ikke kan skjules længe.
Jeg lover ikke at sige et ord.
Jeg er blevet alt for længe. Jeg går nu.
Farvel.
Nu får jeg aldrig ham at se mere.
Jeg kunne tro det om Wickham, men ikke om Lydia.
Lige siden hæren kom, har hun kun haft kærlighed og officerer i sindet.
Vi må ikke tro det værste. Det kan jo være en misforståelse -
- eller en midlertidig lune, som hendes venner kan dysse ned.
Det er faktisk muligt.
Hvem tør have så onde hensigter med en pige med venner og beskyttere?
Det er ikke risikoen værd.
Han tænker kun på sit eget bedste.
Alt andet sætter han gerne på spil.
Så tavs De er! Jeg håber virkelig, De ikke savner miss Eliza Bennet.
Hvad? Undskyld mig.
- Har I hørt noget? - Ikke endnu, men nu er onkel her.
Far tog til London i tirsdags, og rejsen gik godt.
Mor har konstant spurgt efter dig. Hun nægter at forlade sit værelse.
Du ser bleg ud, Jane. Du har været igennem så meget.
Jeg er glad for, du er her, Lizzy.
Lizzy! Kære bror, vi er ruinerede!
Hvis mr. Bennet havde taget os med til Brighton, var det aldrig sket.
Det er Forsters fejl. De er deres forsømmelse.
Lydia opfører sig ikke på den måde, hvis man holder øje med hende.
Hvis Bennet duellerer med Wickham og dør, hvad skal vi så gøre?
Collins smider os ud, før han har nået at blive kold i sin grav.
Så er det kun dig, der kan hjælpe os, kære bror.
Bare rolig. Der bliver ingen katastrofe.
Jeg tager til London i morgen, så må vi diskutere næste træk.
Hvis de ikke er gift, må du tvinge dem til at gifte sig.
- Sørg for, at Bennet ikke duellerer. - Han har ingen sådanne planer.
Wickham dræber ham, hvis du ikke kan forhindre det.
Fortæl ham, hvor syg jeg er. Jeg skælver over hele kroppen.
Jeg har sådan en krampe i siden, hovedpine og hjertebanken -
- at jeg ikke får nogen ro, uanset om det er nat eller dag.
Sig til Lydia, hun ikke skal købe brudekjole uden at spørge mig.
Hun ved jo ikke, hvilke forretninger der er bedst.
Der bliver sikkert meget sladder.
Det har vi vist forstået alle sammen, Mary.
Vi må bade hinandens sårede hjerter med søsterskabets balsam.
- Ræk kartoflerne over, Mary. - Hvabehar?
- Det kan jeg gøre. - Tak, Kitty.
Det var første gang, jeg hørte en venlighed, siden Lydia rejste.
Jeg har ikke gjort noget, og Lydias handling er vel ikke en katastrofe.
Lydias ulykke til trods bør vi tage ved lære:
Hvis en kvinde mister sin ære, er det for altid.
En kvindes gode rygte er lige så skrøbelig som smuk.
Vi må passe på vores opførsel overfor de uværdige af det modsatte køn.
Tak, Mary.
Jane. Fortæl nu alt, som jeg ikke allerede har hørt.
Hvad sagde oberst Forster? Var der ingen, der forudså det?
Oberst Forster mente, at Lydia var forelsket, men så intet galt i det.
Det var min skyld.
Det var mig, der overtalte dig til at tie om Wickhams dårlige sider.
Ingen andre mistænkte ham. Det er min skyld.
Du er uden skyld som mig, mr. Darcy og alle andre, Wickham har narret.
Du behøver ikke at føle skyld. Andre fortjener at klandres, ikke dig.
Hun skrev et brev til mrs. Forster, inden hun rejste sin vej.
"Kære Harriet, du vil grine, når du får at vide, hvor jeg er."
"Tanken om din forbavselse, når du ser, jeg er væk, får mig til at le."
Jeg skal til Gretna Green, med hvem kan du nok regne ud: min skat!
Sig intet, jeg vil overraske mine kære med et brev fra mrs. Wickham!
Sikken vittighed. Jeg ler så meget, så jeg dårligt kan skrive.
Tankeløse Lydia. Sikket brev at skrive i sådan et øjeblik.
Hun mente åbenbart, at han ville gifte sig med hende.
Stakkels far, det må have gjort ondt.
Han blev chokeret. Han kunne ikke få et ord frem i ti minutter.
Mor blev hysterisk. Alt var forvirring.
Lady Lucas har været så sød. Hun tilbød at hjælpe.
Hun burde være blevet hjemme. Hvad skulle hun kunne gøre?
Lad hende nyde vores ulykke på afstand!
Nu er du uretfærdig. Hun mente det sikkert godt.
Ja, det gjorde hun sikkert. Undskyld.
Jeg kan ikke gøre for, at jeg ...
Forstår du ikke -
- at Lydias gode rygte ikke er det eneste, der er blevet ødelagt?
Jeg er blevet alt for længe. Jeg går nu.
Kom indenfor.
Jeg tænkte nok, at du ikke havde lagt dig endnu.
Jeg har tænkt på, hvad du sagde -
- at der er mere end Lydias ry, som er ødelagt.
Jeg var vred og oprevet. Jeg burde ikke have sagt det.
Du mener vel, at du og jeg, og Mary og Kitty -
- har fået vores del af skammen -
- og at vores muligheder for et godt ægteskab er mindsket dramatisk.
Vores chancer har aldrig været særlig gode.
Nu er de ikkeeksisterende.
Ingen vil være sammen med os længere. Det forstod jeg på mr. Darcy.
Ved han, hvad der er sket?
Han dukkede op, lige da jeg læste dit brev.
Han var yderst venlig -
- men han gjorde det klart, at han ville væk fra mig.
Han vil undgå mig og bede sin ven undgå dig.
Jeg har accepteret, at mr. Bingley er holdt op med at opvarte mig -
- og du har vel aldrig prøvet at fange mr. Darcys interesse?
Nej, aldrig.
Tror du, han ville genoptage sin opvartning? Elsker han dig stadig?
Jeg ved ikke, hvad han tænkte for to dage siden -
- men nu vil han og alle respektable mænd sky os som pesten.
Du milde! Se, hvem der kommer! Mr. Collins!
Ham må I klare selv.
Jeg vil udtrykke min deltagelse overfor Deres far og mor.
Far er stadig i London. Mor er for syg til at forlade sit værelse.
Jeg føler mig kaldet, både som slægtning og præst -
- at udtrykke min medlidenhed med dem, der er ramt af denne elendighed.
Man siger jo, at i nødens stund skal man kende sine venner.
Mrs. Collins og jeg føler med Dem i denne dystre situation -
- som er en stor ulykke, et sår, som tiden ikke kan læge.
Deres søsters bortgang havde været at foretrække.
Sagen forværres yderligere af at, som min kære Charlotte har antydet -
- Deres søsters adfærd synes at skyldes fejlagtig eftergivenhed.
Selv hælder jeg dog til, at hun er letsindig af natur.
Hvorom alting så bør De ynkes inderligt
Tak, fordi De ...
Min mening deles af lady Catherine og hendes datter -
- hvilke af mig har fået alt at vide.
Selv de mener, at hvis en søster begår en fejl -
- forringes de øvriges fremtidsudsigter.
"Hvem", som lady Catherine var så gunstig at sige -
- "ville forbindes med sådan en familie?"
Det kan man virkelig spørge sig selv.
Netop derfor ville det måske være uklogt af Dem at blive længere her.
Det har De nok ret i, Elizabeth.
En præst kan ikke være for forsigtig -
- især ikke, hvis man nyder lady Catherine de Bourghs gunst.
Deres omtanke gør Dem ære.
Jeg er meget ked af det på Deres vegne.
- Hvilket kryb! - Han mener det nok godt.
Næppe. Han kom for at godte sig over vores ulykke.
Det var pænt af ham at udtrykke sin medfølelse.
- Er han kørt sin vej? - Permanent, vil jeg tro.
Tante Philips er her!
- Hun har næppe gode nyheder. - Men mor bliver nok glad.
Hvilken elendighed!
- Ligger jeres mor i seng? - Nej, men hun bliver på sin stue.
Jo mindre tjenerne hører, desto bedre.
Lad mig se hende, selvom gode nyheder har jeg ikke.
Det går ikke en dag, uden at jeg hører forfærdelige ting om Wickham.
Han, som alle roste til skyerne og forelskede sig i -
- viste sig at være en skurk, en djævel med opgave at knuse os.
Det siges, at han har sat sig i gæld hos hver eneste købmand i Meryton.
Der tales om spillegæld -
- drukture med uoprettelige skader på andet end hoveder og møbler.
Udsvævelser, rænkespil, forførelser ...
Der er ikke en købmands datter, som han ikke har antastet.
Og nu er turen kommet til vores elskede datter -
- men vi skal finde ham og tvinge ham til at ægte hende.
Jeg mistroede ham fra første øjeblik.
- Også jeg. Jeg advarede pigerne. - Alt for glat.
Men tror du, de lyttede? Nu er vi fortabte alle sammen!
Min stakkels, stakkels Lydia ...
- Hvornår tager vi til Hertfordshire? - Gå væk fra vinduet.
Jeg har en del forretninger at ordne først. Du vantrives vel ikke?
Jeg længes efter at se mors ansigt, og mine søstres.
Kitty bliver grøn af misundelse. Hvor jeg skal le!
Hvis vi gifter os på Longbourn, skal mine søstre være brudepiger.
Kan vi ikke begive os ud i byen og vise os i teatre og til fester?
Alt har sin tid. Du må være tålmodig.
Tænk, at jeg har gjort noget, ingen af mine søstre har gjort -
- selvom jeg er yngst!
Vi har fået brev fra onkel Gardiner!
- Far kommer hjem i dag. - Har han Lydia med sig?
De har ikke fundet Lydia endnu. Onkel leder videre på egen hånd.
Hvem skal så lægge pres på Wickham, så han gifter sig med hende?
Hvad skal der blive af os?
Hent lugtesaltet. Jeg dåner.
Ikke nu, Jane.
Mrs. Younge?
Skal jeg hente far? Han har ikke spist, siden han kom hjem.
Det kan jeg gøre. Bær teen ind til mor.
Jane, Elizabeth, Mary, Kitty ...
Du ser så træt ud. Det må have været smertefuldt.
Trøst mig ikke! Jeg bør lide.
Det var min skyld. Det er ikke mere end rimeligt, at jeg lider.
- Vær ikke så streng mod dig selv. - Jeg må føle, det er min skyld.
Selvom jeg er ikke bange for at bukke under af skyldfølelse. Det går over.
- Tror du, de stadig er i London? - Ja, bedre skjulested findes ikke.
Lydia har altid villet tage til London.
I så fald er hun vel glad. Hun skal nok blive der et stykke tid.
Jeg er ikke vred på dig, fordi du fik ret i, hvad du sagde i maj.
På baggrund af, hvad der er sket, viser det, hvor klog du er.
Mor venter på sin te.
Holder hun sig stadig ovenpå? Det giver elegance til elendigheden.
En skønne dag gør jeg det samme: Jeg sætter mig i biblioteket -
- og jamrer så meget, jeg orker.
- Men ikke før Kitty er løbet bort. - Jeg stikker ikke af.
Hvis jeg var i Brighton, ville jeg opføre mig bedre end Lydia.
Du kommer ikke i nærheden af Eastbourne.
Jeg har endelig lært at være forsigtig.
Jeg lader aldrig en officer komme over dørtærsklen mere.
Ikke flere baller for dig, med mindre du danser med dine søstre.
Du må ikke engang gå ud -
- før du beviser, du kan gøre noget fornuftigt ti minutter om dagen.
Græd ikke, min ven.
Hvis du klarer dig i ti år, må du tage med til en militærparade.
Skal vi ikke gå ud i aften? Kan vi ikke gå i teatret?
Hvad i alverden laver han her? Sikken vittighed!
- Hvem er det? - Det gætter du aldrig. Mr. Darcy!
Tak, Hill.
Hvad er der, Hill? Vil mrs. Bennet os noget?
Ved De, at der kom et ekspresbrev fra hr. Gardiner?
- Hvornår? - For omkring en halv time siden.
Er der sket noget?
- Har onkel ladet høre fra sig? - Ja, jeg har fået brev.
- Godt eller dårligt nyt? - Hvad tror du? Læs selv.
Læs højt, jeg ved knap nok selv, hvad det går ud på.
"Kære broder, jeg har talt med Lydia og mr. Wickham."
De er blevet gift!
"De har ikke giftet sig og har vist ikke til hensigt at gøre det -
- men hvis du går med på betingelser, burde det ikke vare længe."
"Du skal love, at Lydia får sin del af sin arv på 5000."
"Og i din livstid må du give hende 100 pund om året."
- Så lidt? Wickham har jo gæld. - Fortsæt.
"Mr. Wickhams situation er altså ikke så håbløs, som folk tror."
"Der bliver penge tilovers til Lydia, når gælden er betalt."
- Det kan ikke passe. - Fortsæt.
"Det er nok bedst, hvis brylluppet er hjemme hos os."
Så må Kitty ikke være brudepige.
"Svar så hurtigt som muligt og vær tydelig om økonomien."
Hvordan kan han ægte hende for så lidt?
- Han elsker hende virkeligt. - Tro det gerne, hvis det føles godt.
- Har du svaret? - Nej, men det skal jeg gøre snart.
Og giftes skal de, selv om han er den, han er.
Det er uundgåeligt, men jeg spekulerer på to ting:
Hvor meget har din onkel lagt ud for at ordne det her -
- og hvordan skal jeg nogensinde kunne betale det tilbage?
- Hvorfor fortalte jeg Darcy det? - Vær ikke urolig.
- Han misbruger ikke din tillid. - Det er ikke det, der bekymrer mig.
- Hvad er det så? - Det ved jeg ikke.
Han er nok glad for, at han slap væk. Han foragter mig sikkert.
Du hverken søgte hans kærlighed eller bød den velkommen.
Hvis hans mening om dig er ændret, hvorfor bekymrer det dig?
Jeg ved det ikke. Jeg kan ikke forklare det.
Jeg får nok aldrig ham at se mere.
Jeg kan ikke klare at vide, at han findes, og at han ser ned på mig.
Tekster: Michael Asmussen www.sdimedia.com